ŠESTAŠI U GORSKOM KOTARU

Dio učenika 6 a, c, d i e  zajedno sa svojim učiteljima Anđelkom Marin, i Šimom Pilipovićem 28. i 29. svibnja 2011. bili su na dvodnevnom  izletu u Gorskom kotaru. Iako je riječ o izletu možemo slobodno kazati da je ovaj izlet predstavljao i svojevrsnu terensku nastavu jer su učenici mogli vidjeti sve ono što su im učitelji iz povijesti, geografije, hrvatskog jezika ili pak prirode nastojali predočiti kroz ovo školsku godinu.
Naša dvodnevna „avantura“ započela je 28. svibnja u 9 sati ispred naše Škole kada smo se okupili i uputili autobusima prema našem prvom odredištu mjestu Lukovdol u kojem smo posjetili rodnu kuću našeg pjesnika, esejiste, kritičara i pripovjedača Ivana Gorana Kovačića. U rodnoj kući ovoga pjesnika pobliže smo se upoznali sa životom I. G. Kovačića, i doznali kako se svake godine na dan pjesnikova rođenja 21. ožujka, počevši od 1964., održava manifestacija Goranovo proljeće. Na toj manifestaciji se nagrađuju pojedinci koji se ističu svojim pjesničkim izričajem. Posebno smo se iznenadili kada smo čuli da je dan rođenja I. G. Kovačića također proglašen i Svjetskim danom poezije. 
Učenica 6 c razreda Katarina Mamić je pročitala pjesmu I. G. Kovačića  Moj grob., koju je među brojnim papirima poslao razrednik 6 c prof. Dinko Marin koji zbog zdravstvenih razloga nije moga s nama na izlet.

Moj grob

U planini mrkoj nek mi bude hum,
Nad njim urlik vuka, crnih grana šum,

Ljeti vječan vihor, zimi visok snijeg,
Muku moje rake nedostupan bijeg.

Visoko nek stoji, ko oblak i tron,
Da ne dopre do njeg niskog tornja zvon,

Da ne dopre do njeg pokajnički glas,
Strah obraćenika, molitve za spas.

Neka šikne travom, uz trnovit grm,
Besput da je do njeg, neprobojan, strm.

Nitko da ne dođe, do prijatelj drag, -
I kada se vrati, nek poravna trag.
		   	Ivan Goran Kovačić

Nakon možemo slobodno kazati sata hrvatskoj jezika krenuli smo prema NP Risnjak. U kojem smo obišli Lesku stazu, a tu se je vidjelo koliku tko ima kondiciju. Kad smo već kod NP Risnjaka spomenimo da je nacionalnim parkom proglašen 15. rujna 1953. godine. Nemoguće je riječima opisati ljepotu Risnjaka stoga Vam preporučamo da ga posjetite, a ukoliko ste nestrpljivi pogledajte par fotografija u fotogaleriji. 
Već pomalo i umorni uputili smo se prema Lokvama, mjesto koje je jedinstveno po Muzeju žaba. Bilo smo očarani ovim jedinstvenim muzejom u kojem smo u potpunosti upoznali žablji svijet. Budi rečeno proširili smo svoje znanje iz prirode.  Nakon Muzeja dolazak u hotel Risnjak. Hotel "Risnjak" nalazi se u samom centru grada Delnica pokraj prekrasnog gradskog parka te park šume "Japlenški vrh". Ambijent hotela je predivan i odiše goranskim duhom. Iako smo bili umorni, dolazak u hotel kao da nas je razbudio. Nakon što smo se smjestili po sobama u hotelu  i pošto su sobe pregledali naši učitelji, organizirana je mala zabava. U dogovoru sa učiteljima krenuli smo oko 23 h na počinak. Bila je nemoguća misija skupljati se po sobama, iako smo to željeli, a sve zahvaljujući „dežurnoj noćnoj službi“  koji su sačinjavali naši učitelji.
Idućega dana 29. 05. dizanje je bilo u 8 h možda je bolje reći buđenje, opet zahvaljujući ovaj puta ne dežurnoj noćnoj službi , već jutarnjoj. I oni najtvrđega sna su se budili nakon što hodnikom prolaze prof. A. Marin ,joj koji glas, i prof. Š. Pilipović, taj ga kuca na vrata kao da ti lupa kraj uha. Doručak sasvim OK. Nakon doručka posjetili smo farmu konja Voloder. Imali smo mogućnost jahanja i svi smo je iskoristili čak i profesorica Marin. 

Prema legendi koja potječe iz prve polovice 16. stoljeća i od tada živi u svijesti mnogobrojnih naraštaja ogulinskog kraja, ponor rijeke Dobre u Ogulinu dobio je ime po mladoj djevojci, koja se zvala Đula ili Zulejka. Djevojka Zulejka je bila kćerka Ivana pl. Gušića, zapovjednika ogulinske tvrđave. Roditelju su, kako je bio običaj tadašnjeg vremena, obećali Zulejku starijem plemiću za ženu. No, u Ogulin je uskoro stigao mladi i hrabri krajiški kapetan Milan Juraić. Zulejka se u njega zaljubila, ali je Milan ubrzo smrtno stradao u bitci s Turcima. Čuvši to, Zulejka ili Đula se sunovratila u ponor rijeke Dobre 

	Iako smo još uvijek bili pod dojmom farme Voloder ubrzo smo se našli u špilji Lokvarki, idealna prilika za ponavljanje krškog reljefa. Potom smo posjetili Lokvarsko jezero i Bajer jezero. Napokon malo slobodnog vremena, ali ne zadugo jer se kreće prema Ogulinu u kojem smo posjetili rodnu kuću hrvatske književnice Ivane Brlić Mažuranić. Na putu prema Ogulinu prof. A. Marin već smišlja matematičke zadatke o odaljenostima koje smo prošli, no pored toga još spominje i pretvaranje kilometara u metre i izračunima brzine. Ta je neumorna kad se tiče matematike, izgleda da joj se samo brojevi vrte pred očima. Dolaskom u rodnu kuću I. Brlić Mažuranić prisjetili smo se Čudnovatih zgoda Šegrta Hlapića, Priče iz davnina i ostalih djela naše književnice. Kad smo već u Ogulinu iskoristili  smo priliku i posjetili Đulin ponor, najveći špiljski sustav u Hrvatskoj.  Potom smo se uputili prema Zadru, povratak je bio ispunjen smijehom, a autobusom se je javila ideja da se dogodine ide na tri dana. Hmm nisu učitelji s osmijehom prihvatili taj prijedlog. I tako istrošivši kroz smijeh i zadnje atome energije, stižemo u dvorište naše Škole. Dočekali su nas roditelji i razrednik 6c prof. Dinko Marin. Vidno je žalostan i tužan, kaže ipak sam ja složio plan izleta. No ništa zato profesore složite Vi i opet neku dobru rutu pa idemo zajedno dogodine. Šuška se da bi to mogao biti  Grad heroj-Vukovar ili jug Hrvatske!

Do idućega izleta pogledajte fotogaleriju!

Šestaši sa izleta!!!!!!!!